JEG ER DINA
Jeg er Dina. Dette er historien min.
Dina? Hva gjør du?
En, to, tre, -
- fire, fem, seks, sju, -
- åtte, ni...
- Det er langt borte. - Ja.
Skal vi gå og legge oss igjen?
Jeg er redd. Jeg vil sove hos deg og pappa.
Du er ikke redd for noe.
Dina!
- Mamma! - Dina?
Pass på.
Det var Dina som gjorde det.
Pappa... Pappa...
Nei!
Er du sulten?
- Dina! - Tomas. Kom ned derfra.
Fader vår, du som er i himmelen.
La ditt navn holdes hellig. La ditt rike komme.
La din vilje skje på jorden som i himmelen.
Gi oss i dag vårt daglige brød. For/at oss vår skyld, -
- som vi òg forlater våre skyldnere.
Led oss ikke inn i fristelse, -
- men frels oss fra det onde. Amen.
Fader vår, du som er i himmelen.
La ditt navn holdes hellig. La ditt rike komme.
La din vilje skje på jorden som i himmelen.
Gi oss i dag vårt daglige brød. Forlat oss vår skyld.
Jacob... Min venn i nøden.
- En tur til Bergen vil gjøre deg godt. - Ja.
Faren min så meg ikke -
-fordi mamma var borte.
Gud var også borte.
Jeg er Dina.
Jeg var ingen.
Vi lekte en lek sammen, mamma og jeg.
I fjellskrenten.
Det var en enkel lek.
Jeg snurret rundt og telte skriftene mine -
- mens jeg gikk i en tilfeldig retning.
Hvis jeg gikk ut over fjellskrenten
skulle hun komme og fange meg.
Men hun gjorde aldri det. Jeg kunne bare telle til tjue.
Dina!
Er du sikker på at du vil ha henne her inne?
Ja. Bare gå. ...Hei.
Kom hit.
Kom hit. Denne er til deg.
Kom og ta den.
Ja. Kom nærmere.
Kom nærmere og ta den. Ta den.
Ja, ja... Ta den.
Nå må du ta deg sammen. Du må tenke på Dina.
Hun trenger undervisning.
- Hun er som et vilt dyr. - Jeg vet det.
Jeg vet hvordan hun er.
Men du forstår...
Når hun står foran meg, -
- hører jeg bare Hjertruds skrik.
Jeg forbanner meg selv.
Hun trenger hjelp!
Hun trenger hjelp.
God dag.
Jeg heter Lorch.
Und ich bin Ludwig...
Du...
Du må være Dina.
Jeg håper du ikke har noe imot at jeg... øver litt.
Nei, mer! Mer! Spill mer.
Mer! Mer!
Ja.
Det er... frøken Dina. Hun...
Lorch var et under.
Han åpnet for musikken og lot den strømme gjennom huset-
- som en iskald fjellstrøm.
Vannet var ikke farlig når han spilte.
Jeg var sikker på at mamma hadde sendt han -
- fordi hun ikke kunne være hos meg selv.
Og Lorch løftet meg opp og over fjellene.
Jeg kunne aldri falle ned igjen.
Nå er det visst tid for å lese litt.
- Nei. - Jo.
Her i huset kommer man presis til måltidene, Dina.
- Og gi henne noe på føttene. - Ja, herre.
Så... Hvordan går det med lesingen?
Lesingen?
- Tja... - "Tja..."
Les noe.
I begynnelsen...
...skapte Gud...
...himmelen...
...og...
...jorden.
Hva er det? Hva lærer du henne, menneske?
Følg henne opp på rommet hennes!
Vi har gjort store framskritt med matematikken.
Jenter har ikke bruk for å kunne sjonglere med tall.
Fru Hjertrud... Dinas mor.
Jeg forstår at hun døde under tragiske omstendigheter.
- Ja. Det er ikke noe vi snakker om. - Nei.
Men... Det kan kanskje hjelpe meg til å forstå barnet bedre -
- hvis jeg vet hva hun går og tenker på.
Det var hun som gjorde det.
- Unnskyld? - Hun var skyld i ulykken.
Det var Dinas skyld at kona mi fikk den kokende luten over seg.
Selv om det nok ikke var med vilje.
Nei.
Sikkert ikke.
Nei, hun vil ikke se meg.
Selvfølgelig vil hun det.
- Mora di elsker deg. - Ikke nå lenger.
Kom her.
Ta hånda mi. Kom, Dina.
Mora di er i himmelen. Hun...
Hun er lykkelig. For nå...
Nå er hun fri.
Fri fra denne verdens sorger og bekymringer.
Og det er hun glad for.
- Er hun? - Ja.
Så det var bra det som skjedde med mamma?
Tja...
Der oppe er det ingen bekymringer og ingen slemme jenter.
Ingen andre kunne sende mamma dit.
Jeg satte mamma fri.
Skal vi fortsette?
La meg være. Jeg vil være sammen med mamma.
Mamma... mamma...
Mamma var ikke borte.
Mamma var i himmelen.
Lorch sa det. Mamma var lykkelig.
Fri fra denne verdens sorger og bekymringer.
Den dagen fant jeg en knapp som hadde falt av kjolen hennes.
Og da jeg plukket den opp...
...skjedde det.
Jeg har knappen din, mamma, -
- så nå kan du aldri forlate meg igjen.
Du har fått grått hår, Jacob Grønelv.
Dina!
Er det noe galt med grått hår? Gamle menn har det.
Håret til mannen din er også grått.
Ja...
Mine damer og herrer, vær så god å gå til bords.
- Spiser ikke Dina sammen med oss? - Nei.
- Hun spiser på kjøkkenet. - Hun vil ha det sånn.
Det hørtes ut som torden når Tomas og jeg red sammen.
- Edward... - Ja?
- Vi må snakke sammen. - Ja.
Det er...
Tomas så meg. Det gjorde Jacob også.
God kveld, Dina. Er du på vei i seng?
Ja, hvor skulle jeg ellers gå?
Edward...
Hvordan skal jeg si det?
Jeg vil ha henne.
- Hvem? - Dina.
- Dattera mi? - Jeg må ganske enkelt ha henne.
Det er første gang etter at jeg mistet kona mi at jeg...
Forstår du det, Edward? Jeg vil gifte meg med henne.
Hør her...
- Er du helt sikker? - Ja.
- Jeg skal snakke med henne. - I dag? Lover du det?
- Ja, jeg lover. - Nei, nå.
Jeg skal gjøre det nå.
Takk. Takk skal du ha.
Anders! La oss dra!
God dag, frøken Dina. Jeg heter Anders.
Jeg kommer fra Reinsnes. Dette er Ruben.
En gave fra stefaren min, Jacob Grønelv.
Jacob eier fylkets største handelssted. Han er rik.
- La han tørke seg bak med pengene. - Dina!
- Du finner aldri en annen som han. - Jacob er en gammel knark.
- Du skal gifte deg med han! - Aldri!
Slå meg aldri igjen!
Du har jo vært hos oss ganske lenge nå, Lorch.
- Ti år. - Så lenge? Det får man si.
Nå må jeg dessverre be deg dra.
- Dra? - Farvel, Lorch.
Båten drar i morgen tidlig.
Lorch?
Du drar vel ikke?
- Svar meg. - Vær så snill, Dina.
Jeg kan ikke bli her for alltid.
Jeg kan ikke lære deg mer.
Du må lære å leve med et savn.
Du får ikke...
Du får ikke forlate meg.
Hei!
Jeg forstår.
Lorch hadde dratt, og det var bare...
...stillhet.
Så kom den.
Den store dagen.
Her satt jeg.
Dina, som drepte dem hun elsket.
Ville de hylle meg hvis de visste det?
Jeg er Dina.
Jacobs kone.
Men han vet ikke hvem jeg er.
- Mamma! - Jenta mi...
Velkommen til Reinsnes.
Oline. Kom og hils på den nye fruen din.
Dette er kvinnen som styrer kjøkkenet her på Reinsnes.
Og dette er min andre stesønn. ...Kom nå.
Dina, hils på Niels.
Gommens sønn har vel lov til å kysse brura.
Pass på nå, unge mann. Pass på.
La meg vise deg huset.
Å... Å, Dina.
Hvis du visste hvor lenge jeg har drømt om dette øyeblikket.
Å, Dina...
Slutt!
Slipp meg!
Kom ned, Dina. Jeg ber på mine knær, Dina.
Kom ned med en gang! Vil du ødelegge hele bryllupet?
- Ditt beist! - Ja, ja. Jeg vet det.
- Du er som en hingst! - Det skal ikke skje igjen. Jeg lover.
- Og det skal jeg tro på? - Jeg sverger.
Da må du ha vitner.
Jeg, -
- Jacob Grønelv, -
- sverger -
- ved den allmektige Gud -
- at jeg aldri igjen skal oppføre meg -
- som en hingst.
Hva er i veien?
Jeg vet ikke. Jeg vet ikke hva jeg skal gjøre.
Skal du ikke ta av deg klærne?
Den ser ikke ut som et tyre- eller hestelem.
Hvorfor gråter du?
- God morgen, mamma. - God morgen, gutten min.
- God ettermiddag, mener du. - Hva?
Hvor mye er klokka?
- Hva er det? - Nå, men...
Man kan jo ikke sitte her hele dagen. Det er nok å ta seg til.
Er det det?
Dina...
Vi må snakke om hvordan vi deler pliktene i huset.
Jeg vet ingenting om det.
Da er det på tide å lære litt om hushold.
Anders, kommer du? Kommer du?
Dina spiller musikk... mamma.
Bon Vi snakker ikke mer om husholdet.
Og det blir din oppgave å spille for husets gjester.
Passer det fruen på Reinsnes?
Å Gud...
Ikke igjen.
Du er altfor dyr.
- Da får du handle et annet sted. - Det er ingen andre steder.
- Det vet du godt. - Ja.
- Ja? - Kvitteringa mi.
Skal du ha ei kvittering også?
Du vil vel gjerne kunne handle her framover, hva?
Dina... Jeg hørte ikke at du banket på.
Jeg hører at dere drar til Bergen med "Prins Gustav" i morgen.
- Har du sett Tomas? - Hvem er Tomas?
- Så stallgutten din skal dra hjem, da? - Tomas blir på Reinsnes.
Er du helt sikker på det?
Er du helt sikker på at du kommer deg til Amerika?
Amerika? Hva mente hun med det?
Jeg er så glad for at Tomas blir på Reinsnes.
Er Jacob sjalu?
Grønelv, Grønelv, du flår skinnet av oss.
Nå skal du høre, Jacob.
Jeg har gått gjennom lista di. Alt fra reip til sukker.
Hvis du går med på å levere molter til meg -
- og bare meg fra nå av -
- til 12 skilling pundet, så pokker ta meg -
- om du ikke kan få hele sulamitten for 2000 daler.
Det høres rimelig ut.
Men det er bare fordi det er deg.
- En sigar? - Ikke gjør det.
- Unnskyld? - Prisen for molter er altfor lav.
Vi prøver å gjøre forretninger her.
Den prisen han foreslår er markedsprisen akkurat nå.
Men til vinteren stiger den til nesten det dobbelte. Ikke sant?
Antyder du at jeg prøver å snyte en god, gammel handelspartner?
Nei, du er bare en mer dreven forretningsmann enn min mann.
Frue Jeg synes faktisk at du skal gå din vei.
Kona mi blir her.
Og jeg kan godt tenke meg en sigar.
- Hva er det som foregår? - En anarkist skal henges i dag.
Jeg vil se det.
Kusk! Snu.
Se på meg-
La denne verdens sorger og bekymringer forlate deg.
Se på meg-
Gi slipp.
Dina
Dina. Dina.
Jeg tror faren din vil snakke med deg.
Har du tenkt å spille i hele natt? I hele natt, Dina?
Vi kan ikke fortsette sånn.
Være oppe hele natta og spille ..
Og drikke og...
Kan vi ikke bare sove ei natt i fred?
Du vet, jeg...
Jeg er trøtt.
Jacob?
Jacob var ikke sterk lenger.
Han var redd og ville ikke leke.
Han begynte å få opp øynene for hvem jeg var.
Nå!
Vet du hvor Jacob er?
Er han ikke på Reinsnes?
Når han drar sin vei... Du vet hvor han drar, ikke sant?
Uansett hva du hører må du fortelle det til meg.
Øke??
Nå!
Jacob forsvant i dagevis uten at jeg visste hvor han var.
En gammel hest som ikke ville ris...
...som fusket i skjul.
Har du sett Jacob?
Du forstår, jeg trenger han.
Jeg trenger han.
Du er en flott mann, Jacob. Vet du det?
Jeg er en gammel mann, Anna.
En gammel mann.
Fred og ro...
Bare fred og ro.
Hva er det?
En lekkasje? En lekkasje?
Han falt ned fra taket. Det var en lekkasje.
Å, Dina...
Det er alvorlig. Et åpent brudd.
Unnskyld, Dina. Jeg er så lei for det.
Jeg vil ha rom, di dumme kjerring!
Slutt å skrike! Drittkjerring!
Jacob var hjemme igjen. Men ikke på den måten jeg hadde ønsket.
Jeg dør, di dumme kjerring. Jeg dør.
Han tryglet om tilgivelse, -
- men fikk bare et råttent bein.
Stanken spredte seg som et ondt rykte.
Jeg lukter ikke noe.
Det er koldbrann.
- Hvorfor gir du meg mat, mamma? - For á hjelpe deg, vennen min.
- Jeg skal snart dø. - Det må du ikke si.
- Å, Gud... - Jeg dør, mamma.
Det går nok bra, vennen min.
Vi kjører deg til legen så du kan få ordentlig hjelp og bli frisk igjen.
Mamma... Det er ingen vits.
Jeg blir aldri frisk igjen.
De vil skjære av meg biter til det ikke er mer igjen.
Det må du ikke si.
De vil skjære av meg biter.
Dina Ta med deg Tomas.
Tomas!
Se på meg-
Se på meg, Jacob.
La denne verdens sorger og bekymringer -
- forlate deg.
Rev den seg løs?
Steilet den?
Hva skjedde, Dina?
Det er ordensmakten du har med å gjøre.
Kjørte du for fort? Hva gjorde at sleden rev seg løs?
Var det hesten?
Steilet den? Kjørte du for fort?
Vær så snill, fru Dina!
Få henne til å slutte å hyle!
Vi venter på deg, Dina.
Dina?
Fru Karen sa at jeg skulle bli i huset-
- i tilfelle du trengte hjelp.
Han var ikke faren min, og hun er absolutt ikke mora mi.
Så du forstår Anders. Hvis vi ikke finner testamentet -
- vil alt automatisk tilfalle Dina, og vi får ikke noe.
Vi får ingenting, ingenting, ingenting!
Ti stille.
Tenk om noen ville at Jacob skulle styrte utfor klippen?
Og at denne stakkars "noen" -
- nå er stum av sorg.
Slutt med galskapen.
JACOB GRØNELVS TESTAMENTE
Niels burde kjenne sin plass.
En dum mann burde ikke ha blitt satt til å bestemme.
Jeg er Dina.
Jeg vil ta vare på Reinsnes...
...for alltid.
Kom.
Skal jeg ikke bli med deg?
- Har du ikke lurt på det? - Hva da?
- Det er mai nå. - Ja.
Det betyr at...
...Jacob skulle ha gjort det da han lå for døden.
- Hvordan kan hun bære barnet hans? - Gud bevare meg vel...
Hva er det?
Å, Dina...
Det er en gutt...
Det er en gutt.
Hva gjør vi hvis ammen ikke kommer?
Vær så snill å prøve igjen. Han er sulten.
Hun har kommet.
Du har mistet barnet ditt, hva?
- Hvem var faren? - Han var ikke herfra.
Er det sant at han hadde kone og barn?
- Hvem sier det? - Folk.
Det spiller ingen rolle hvem faren var. Barnet er dødt.
Du har rett. Det spiller ingen rolle.
Jeg lurte på om...
Gutten?
Er han min?
Hallo, lille venn. Hallo, lille venn.
Hallo, bittelille venn.
- Han skal selvfølgelig hete Jacob. - Nei. Han skal hete Benjamin.
Benjamin?
Vi har aldri hatt noen i familien som het Benjamin.
Du kan skrike så mye du vil, men det blir som jeg sier.
- Det er et vakkert halsbånd, Dagny. - Takk.
- Det var mora mi sitt. - Ja.
- Ja, men nå er det Dagnys. - Det er mora mi sitt.
Nei, det er ikke til å bære. Jeg er ikke noen tyv.
Ta det! Ta det, for guds skyld.
Dagny...
Dagny, min kjære.
Faen ta deg.
Er du sulten?
Benjamin vokste opp.
Stina og Tomas tok seg av han.
- Er det bra nok, Tomas? - Lengre strøk, Benjamin.
Benjamin var heldig.
Han var ikke alene.
Lorch?
Lorch er død.
Han har sendt deg celloen sin. Og...
...et brev.
"Kjære Dina. Når du leser dette er jeg død."
- Hvordan går det med deg, Dina? - "Behandler livet deg godt?"
- Behandler livet deg godt? - "Og har du funnet kjærligheten.”
"Lov meg at du gjør det."
"At du omfavner livet...
...og ikke døden."
"Og finner en mann som kan hjelpe deg med á leve i en verden -
- hvor det ikke er spøkelser."
"Sørg for ikke å bli ensom som jeg har vært."
"For jeg har bare én venn."
"Døden."
"Han ligger her ved siden av meg i senga. Tro til det siste."
"Og den kalde ånden hans gir meg tårer i øynene."
"Dina ..."
"...spill for meg."
"Lorch."
La meg prøve.
Det brenner!
Hent flere bøtter!
Hent mer vann!
Dagen brant.
Og dagen ville aldri bli den samme igjen.
Tida stod stille, og...
...jeg kjente stillheten.
Hva holder dere på med? Hent bøtter og lag en kjede.
Så ropte en med fremmed stemme.
En fremmed hadde kommet med "Prins Gustav".
Leo.
Leo Zjukovskij.
Lukter ikke som en sjømann.
Og så leser han russisk poesi.
Gå din vei, Jacob.
Faen ta deg. La meg være i fred.
Prisene er mye lavere i Russland, er de ikke?
Jo. Dere kunne lære mye av russiske handelsfolk.
Det er bare én måte å handle på i Russland.
Uansett om det handles med mennesker eller saltfisk.
Folk jobber som slaver. Ingen kan slå prisene våre.
Her i landet er det ikke tillatt å handle med mennesker.
Det er synd.
Det er nok derfor dere vil overleve -
- mens deres kjære venner i Russland ikke gjør det.
Fru Grønelv.
Bli sittende.
Du er vel ikke en av de forbannete revolusjonære -
- som vil stjele all eiendom og overdra den til pøbelen?
Eiendom er tyveri.
- Liker du å provosere? - Jeg er bare en mann av mi tid.
Jeg er den første i min generasjon, akkurat som du er den siste i din.
Neimen Så heldig for oss gamle knarker -
- at vi får spise middag med selveste framtida.
Jeg kan ikke forestille meg en vakrere representant -
- for fortida enn deg, fru Grønelv.
De fordømte anarkistene sprer sykdommen sin over hele Europa.
Faen ta dem.
Hvem sier at pøbelen ønsker å ha noe de skulle ha sagt?
Kom hit, unge kvinne.
- Hva heter du? - Kristin, hr.
Kristin, hva mener du om den politiske utviklinga i Frankrike?
Ville du ha glede av å få innflytelse på tingenes tilstand?
Der ser dere. De aner ikke hva som foregår.
Bli med meg utenfor, så skal jeg fortelle deg hva som går an.
Så, så, hr. Zjukovskij.
Drikk cognacen din.
Forsvinn! Og vis deg aldri her igjen.
Sånn? Ingen flere slagsmål i kveld.
Hvorfor ser dere så alvorlige ut?
La oss danse.
Min russiske venn!
La oss ta en dram.
Hvem er du?
En forbannet anarkist?
En anarkist?
Enhver er seg selv nærmest her i livet, -
- og du er ikke annerledes. Du lurer ikke meg, hr. anarkist.
Og du er fra Russland.
Jeg skal til Amerika.
Jeg har ikke tenkt å råtne opp her resten av mitt liv.
Skål for Amerika...
- Skål for Amerika. - Skål for Amerika!
Du vil trenge mye penger.
Jeg vil vise deg noe.
Kom.
- Har alle gått til sengs? - Å, der er du.
- Jeg har renset frakken din. - Takk. Det var snilt av deg.
Jeg er ikke kjent for å være snill.
- Da har jeg vært heldig i kveld. - Hva gjør du, Leo Zjukovskij?
- Jeg har et kall. - Og hva er det?
- Det kan jeg ikke snakke om. - Er det så farlig?
Jeg ser du leser Pusjkin.
Hvorfor har du streket under noen ord med rødt?
Leser du russisk?
- Skriver du poesi selv? - Nei.
Nei... Poeter er noen følsomme sjeler.
Og det er ikke du?
Jeg har gått i den fella før. Som Pusjkin.
Han ble drept i en duell. En kamp om en kvinne.
- Hvor ble han truffet? - I magen.
Et dårlig sted. Kanskje Pusjkin skulle ha sendt deg i sitt sted.
Du går jo tross alt rundt med en pistol i veska.
Du ser ut til å ta all denne snakken om lidelse og død veldig bra.
- Jeg lar meg ikke skremme så lett. - Ikke engang av døden?
Nei, ikke engang av den.
Er du klar over at vi har møttes før?
I Bergen. Jeg så deg i Bergen.
Det er kodete beskjeder.
Det ser jeg.
Hvorfor er du her hr. Zjukovskij?
Jeg kurtiserer deg, Dina Grønelv.
Kommer du tilbake?
Se på meg-
Stina?
Hva er det?
Jeg er med barn.
Med hvem?
- Det er løgn. - Jaså?
Hun er gravid, og barnet ble neppe plantet der av Den Hellige Ånd.
Det var vel her inne du voldtok henne.
Hvem tror du at du er som kommer inn her på kontoret mitt?
Hvem er faren til barnet ditt?
Herregud, hun har gjort det før.
- Hun lyver. - Du kan velge selv, Niels.
Enten gifter du deg med Stina, eller så drar du fra Reinsnes.
Jeg kan ikke gifte meg med ei sånn jente.
Vil du fortsatt dra til Amerika? En sånn reise er ikke billig.
Man har vel lov til å drømme.
- Eller kanskje du har penger? - Nei, jeg har ikke det.
- Gå nå. - Hva?
Jeg skal gå igjennom de siste regnskapene dine.
- Nå? - Ut!
Ut!
- Hvor kommer alle pengene fra? - Sett dem i banken.
En tredjedel til Stina, en tredjedel til Benjamin og en tredjedel til meg.
- Så mye penger til den lille sjuska? - Du er alltid rask til å dømme.
Nå dømmer du henne like raskt som du dømte meg.
- Når har jeg dømt deg? - Da jeg drepte mor.
Du sier de merkeligste ting.
Når hun har det vondt, skriker hun.
- Hører du henne fortsatt? - Ja. Jeg hører henne.
Jeg hører henne hver eneste dag.
Vil du aldri slutte å hate meg?
Si sannheten, far.
Si hva du føler.
Hva jeg føler?
Jeg føler...
...ingenting!
Hvor lenge blir du denne gangen, hr. Zjukovskij?
Jeg drar videre i morgen. Jeg har et ærend i Trondheim.
Hvorfor må du dra så fort?
Jeg skal hente en tukthusfange og følge han til Bergen.
- En tukthusfange? - Så du reiser med tukthusfanger?
Det høres spennende ut.
Ja, det er lærerikt.
Er det lærerikt å være sammen med tukthusfanger?
De lærer meg et og annet om meg selv.
De lærer han noe. Han blir opplyst.
- Og hva er så det? - Unnskyld?
Du sa at straffangene lærte deg noe om deg selv.
At det man gjør ikke alltid viser hvem man er.
Dra ?
Leo får ikke dra.
Mamma har gitt oss sin velsignelse. Vi har en pakt.
Hvem vet hvilke synder fru Grønelv eller du selv har begått tidligere?
Hvem kan si seg fri for å ha en forbrytelse på samvittigheten?
Nei, mamma.
Jeg har levd lenge nok blant de døde.
Leos hud er varm.
Du må ikke ta han med over i vår verden.
Hvor skal du bo i Bergen?
Jeg får losji i tinghuset.
God kveld.
Niels forlater oss også snart.
Hvor skal du, Niels?
Til Amerika hvis han har råd.
Stina...
Stina!
Jeg har tenkt på det.
Skal vi ikke gifte oss?
Hva sier du?
Si noe. Herren din ber deg om å ekte han.
Herren din befaler deg...
Befaler deg å ekte ham!
Takk.
Nei.
Nei?
Herren din
ber deg om å ekte han.
Nei...
Nei. Nei, nei, nei, nei!
Nei?
- Elsker du noen, Leo Zjukovskij? - Jeg gjorde det engang.
Da jeg var ung, men hun døde.
Ser du henne fortsatt?
Jeg har ikke stevnemøter med døden.
Jeg lar de døde bry seg om de døde.
Vet du at jeg drepte mora mi?
Hun har det bra. Vi klarer oss ikke uten hverandre.
- Jeg vet det. - Gjør du?
Jeg kjenner dødens nærhet hver gang jeg besøker Reinsnes.
- Ser du henne? - Ja.
Gjør du?
Hun går mot oss.
Hun har aldri bevegd seg sånn før.
- Kristin? - Unnskyld, frue.
Du må komme med en gang.
Leo, hvor er du?
Barnet ditt vokser inne i meg.
Jeg kjenner ingen fine ord om kjærlighet.
De visner som blomster når jeg prøver å plukke dem.
Men alt jeg gjerne vil si -
- er flettet inn i Pusjkins dikt.
Leo, før du kom fryktet jeg ikke døden.
Men nå har du gitt meg ordene, -
- og du kan ikke la meg være alene om á holde dem varme.
Jeg vil være kallet ditt.
- Det kan du ikke mene. - Det er en flott ordning.
Stina er alene, du er alene og barnet hennes trenger en far.
- Det gjør Benjamin også. - Du lever i en drøm, Tomas.
- Du liker ikke at jeg ser i din retning. - Det fører ikke til noe.
Jeg kan ikke fordra det! Jobb videre.
Hva ønsker fruen? Ditt ord er jo lov for meg.
Skal jeg ta fruen forfra eller bakfra?
- Tørk det av. - Det kan du gjøre selv.
Det er din feil.
Jeg er lei av beskyldningene dine.
Niels hadde vel en grunn til å henge seg.
- Merkelig hvordan folk dør rundt deg. - Vi har ikke mer å snakke om.
Har du hørt noe fra den gode vennen din, russeren?
Hva het han? Sjuko... Zjukovskij eller noe sånt.
- Hva har du hørt? - Det viser seg at han var en spion.
Han var anarkist, så nå sitter han og råtner bak lås og slå i Bergen, -
- anklagd for å ha konspirert mot kongen.
En anarkist midt iblant oss...
Ja, han holdt oss alle for narr.
En eller annen idiot...
...trodde faktisk på at han jobbet for tinghuset i Bergen, -
- og sendte han ei bok full av kodete beskjeder.
Det var det som felte han.
- Hva vil skje med han? - Han blir hengt selvfølgelig.
Dina!
Jeg hater deg ikke. Jeg er faren din. Jeg elsker deg.
- Du må bli her! - Nei.
Hvis du drar er jeg ikke her når du kommer tilbake.
- Hvor er du da? - Kanskje jeg er død.
- Da får du et kort liv. - Det gir jeg blaffen i.
- Ingen gir blaffen i sitt eget liv. - Jo, jeg gjør det.
Og jeg kommer tilbake som et gjenferd.
Det får jeg da håpe.
Så du ikke forsvinner helt for meg.
Du har sendt boka til hr. Zjukovskij -
- og har derfor gjort deg skyldig i høyforræderi.
Det er ingen kodete beskjeder i den boka.
- Ikke det? - Ikke sånne som du snakker om.
Det var en lek hr. Zjukovskij og jeg moret oss med.
Det var ikke det han sa til oss. Han har ikke nevnt deg med et ord.
Er ikke det merkelig hvis det bare er snakk om en lek -
- og mannen står i fare for å bli hengt?
Hr. Zjukovskij er et nobelt menneske. Han ville bare holde meg utenfor.
Det gikk visst ikke så bra. Så du var med på å lage disse kodene?
Hvorfor overdra et hemmelig dokument til den øvrigheten -
- som nå vil dømme oss til døden for det?
Fru Grønelv Er du forelsket i denne mannen?
Jeg kan ikke se at det angår deg.
Det angår meg -
- hvis jeg kaster bort tida på elskovssyke kvinner.
- Leo Zjukovskij er en kjær venn. - Det lå et brev i boka.
Et brev som utelukkende bestod av tall.
Men tydet på den rette måten utgjorde det en beskjed.
Ja. Det er en beskjed.
Hvis du kan være så vennlig...
"Min kjæreste Leo, Pusjkin skrev:"
"Jeg elsker deg, selv om jeg raser mot meg selv -
- over denne besettelsen."
"Mens jeg kommer med denne skamfulle tilståelsen -
- ligger jeg ulykkelig for dine føtter."
"Leo, jeg har denne forferdelige drømmen om -
- at du bærer Pusjkins pistol."
"Mens jeg står alene igjen."
"Barnet ditt vokser inne i meg."
"Fine ord om kjærlighet visner som blomster når jeg vil plukke dem."
"Leo, før du kom fryktet jeg ikke døden."
"Men nå vil jeg være hos deg. Jeg vil være kallet ditt."
Hvorfor skrev du ikke bare under som "Den elskovssyke enken"?
Får jeg besøke han?
Zjukovskij? Du har besøk.
Leo?
- Leo... - Dina.
Jeg har forklart at det bare var en lek.
De har begynt å tvile, og da kan de ikke dømme deg.
Det dreier seg ikke bare om boka og kodene.
Jeg vet ingenting om deg.
Hvem er du?
Jeg er ingen, Dina.
Jeg er ingen. Jeg er kallet mitt.
Jeg kan ikke gifte meg...
...med en mann som ikke finnes.
- Skal vi gifte oss? - Ja.
Fengselspresten forretter neppe andre seremonier enn den siste oljen.
- Det må ikke skje. - Har du begynt å frykte døden?
Jeg vil leve sammen med deg, Leo.
Tida er ute, frue.
Gi meg hånda di.
- Det er noe jeg ikke har fortalt. - Tida er ute, sa jeg. Beklager.
Bare et øyeblikk.
Ikke rør meg!
Nei!
- Dina! - Ti stille!
Hva pokker gjør du, ditt svin?
Anders!
Herregud...
Herregud.
De dør alle sammen.
Og de som ikke dør...
...dreper jeg.
Å, Dina...
Hvordan har du det?
Har du hørt noe?
Jeg har forhørt meg overalt fra Bergen til Kirkenes.
Ingen har sett han siden han ble løslatt.
Nei, Anders.
Benjamin og jeg var alene. Vi to sammen.
Snu mot vinden. Se på seilet.
Jeg lærte han å seile fort.
Fort nok til å seile fra "Prins Gustav".
Men det var for fort.
Benjamin!
Mamma? Mamma!
Nå er det slutt.
Jeg dør.
Mamma kaller.
Gjør det lett for deg selv, Dina.
La denne verdens sorger og bekymringer forlate deg.
Leo...
Prøv å hvile litt.
Blir du?
- Jeg drepte deg nesten. - Jeg tilgir deg.
Gjør du virkelig det?
Ja.
Ja, det gjør jeg-
Jeg tilgir deg.
Elskling...
Leo...
Jeg kjenner ingen fine ord om kjærlighet. De visner som blomster...
Jeg har ikke stevnemøter med døden.
Jeg lar de døde bry seg om de døde.
...flettet inn i Pusjkins dikt.
Vi har alle våre hemmeligheter.
Leo Før du kom fryktet jeg ikke døden.
- Jeg vil være kallet ditt. - Jeg er kallet mitt.
- Hva gjør du? - Vet du hvor pengene er?
Var det derfor du kom tilbake? Fordi du trengte penger?
Tror du at du bare kan komme hit, så frøene dine og stikke av igjen?
Så frøene mine? Tusenvis av mennesker sulter, -
- og så står vi her og snakker om ditt knuste hjerte.
- Hva gjør du? - Du kjenner meg ikke.
Hvis dette er et frieri, er det en elendig måte å gjøre det på.
Ingen får forlate meg igjen.
Jeg kan ikke bli her og henge i skjørtene på deg.
Da er jeg glad barnet ditt blødde bort.
Hva? Hvilket barn?
Du får ikke forlate meg.
Nei!
Jeg er Dina.
Som ser min elskede flyte bort.
Skal jeg alltid være dømt til dette?
Jeg er moras øye som ser barnet, -
- som ser meg selv.
Jeg er Dina, som ser.
Oversatt av: Tone Hansen SDI Media